Приятно гледане. BenK (АнимаИнк)
Ах.. огладнях...
Тя изкрещява отново...
Мина... скъпа...!
Мицуо!
Тази дупка беше дълбока два метра ... силата на ръката ти е невероятна.
Това няма значение! Защо си жив?!
Мина... Нека Учителя се моли за нас.
Не!
Какво?
Под Морето от дървета има божествена жена
която твърди, че е преродената Асама-но-Оками.
Тя ще пречисти грешните ни души и ще ни насочи към следващия живот.
Следващ живот...?
Хайде да отидем да я видим и да разберем за какво говори.
Няма начин!
А къде е Мат? Какво направи със стареца, който беше с мен?!
О, той ли... Той е под земята и слуша мъдрите думи на Учителя в момента.
Не мога да се справя с цялата тази лудост!
Нека вълните ме слушат
Ей, Мина, не ми казвай, че се притесняваш, че Учителя е страшен човек или нещо такова?
Епизод 11: [ Не се страхувам от анаеробни същества ]
Виж, няма за какво да се притесняваш. Тя изглежда пълничка, което кара хората да се чувстват в безопасност.
Като Мито и Мацуко.
Всъщност мисля, че тези имат драстично различни типове тяло.
Няма значение сега това! Все още съм в средата на шока, че зомби ми говори!
Това става твърде бавно.
Хайде.
Винаги си твърде егоцентричен!
Помощ!
Толкова е шумно...
Това е наистина забавно...
Въпреки че няма да е полезно за нищо в бъдеще.
Никога преди не съм бил молен да създавам подземни звуци.
Разбирате ли всички...
...причината, поради която сте призовани тук?
Да.
Аз имам въпрос! Защо, по дяволите, можем да дишаме под земята така?!
Ами, да видим...
Знаеш ли за анаеробните същества?
Това наричаме същества, които не се нуждаят от кислород за възпроизвеждане
Дали и този глас е преработен от г-н Мато също?
Това е впечатляващо...
...или умират, ако присъства кислород.
Телата ви са рекомпозирани, за да имат този контрол сега.
Под голяма духовна сила!
Ако ще завършвате обяснението си с някакви превземки,
просто трябваше да кажете, че сега имаме духовни тела.
Научната беседа в началото беше напълно ненужна!
Сега, изкашляйте кармата на този живот.
Ще очистя тази карма и ще насоча душите ви към нов съсъд.
Какво означава това?
Морето от дървета Аокигахара...
Планината Фуджи е призната от ЮНЕСКО за обект на световното наследство през 2013 г.
Считана за свещена планина от древни времена, той също е бил обект на поклонение.
Това разбира се беше отчасти поклонение пред природата,
но също така е известно, че има път, използван от духовете.
Изгубените души на повече от 100 души, които се самоубиват всяка година
Необходим ли беше пасажа с ЮНЕСКО?
в Морето на дърветата се задържат там,
и казват, че това в крайна сметка ще причини избухването на Фуджи.
Какво? Кой казва това?
Не можеш ли просто да си затвориш устата?
На окултната сцена, разбира се.
Сега, изкашляйте кармата, която притежавате.
Нека започнем с мъжа отляво.
Хей! Хей! Бабке! Какво по дяволите е кармата?
Ох, наистина трябва да си затвориш устата.
Вашите слабости... такива неща.
Досега... съм убил 19 души.
Имам фирма за архитектура като фасада...
Никога не съм използвал офиса, за нищо друго освен за унищожаване на мъртвите тела.
Опитах да живея като човек на заплата,
но без значение какво, не успях да си сътруднича с онези, които презирах.
Не понасям, да се очаква от мен да имам някакво тъпо нещо като комуникативни умения.
Аз съм типичният неудачник, както се казва.
Най-лошото от всичко е, че имах приятел, който беше свързан с долните прослойки на обществото.
Никога няма да забравя първото си убийство...
Беше преди 20 години през януари...
Прегазих и убих изпълнителният директор на определена компания
заедно с внучката му в снега.
След като карах по уединен горски път...
Преди да изляза от колата...
...повърнах на седалката.
Ако бях избрал да се отвърна от подземния свят,
това би бил моментът...
Но все пак не успях да го направя.
Така през следващите 20 години продължих да убивам хора.
Не съжалявам. За какво трябва да съжалявам?
Когато имаше само един път, по който можех да мина.
Но ако можех да бъда нещо друго...
Бих искал да бъда обикновен човек, който може безсмислено да бъде около тези
с които не се разбира.
Мат убиецът...
След една година ще се преродиш в първородният син
на скромното семейство на пощенски служители в окръг Халланд, Швеция.
Предпочитам да не живея на студено място. Но кой съм аз, че да се оплаквам?
И не мислех, че ще уредя втория си живот, като се появя за тази работа.
Това не е вторият ти живот.
Това е твоето 8 740-то прераждане.
Това беше наистина странен звук.
Сега, Мицуо, твой ред е да изкашляш кармата на този живот.
Хм, не съм твърде сигурен дали това се брои за карма или не...
Но това, което винаги е било загадка за мен...
...е, че каквото и да правя, в крайна сметка разстройвам момичетата.
Дори когато си мисля, че се държа нормално,
както виждате, днес ме убиха.
За първи път осъзнах, че съм я разстроил толкова много.
Често казват: "Живей честно със себе си", нали?
Но ако наистина продължаваш да правиш каквото си искаш,
можеш да нараниш другите понякога, нали?
Сега нямам какво да правя.
Искам да кажа, знам, че тези думи означават
до толкова, че не го правя за сметка на други.
Но има и хора, които не знаят какво и колко да търпят в другите.
Те казват да постъпваш с другите, както искаш да постъпват с теб.
Но всичко зависи и е малко по-различно за всеки човек.
Предполагам, че в моя случай има огромно несъответствие.
Може да мога, да се извиня на хората, които съм наранил, но няма да мога да почувствам угризения.
Защото всъщност не разбирам вината в моите действия.
И сигурно пак ще направя същото.
Ако мога да се преродя, искам това несъответствие да бъде коригирано.
Ако това не е възможно, просто ме оставете да умра тук.
Мицуо... След една година ще се преродиш
като втори син във фермерско семейство в окръг Блекинге в Швеция.
Защо Швеция?
Там са постигнали благополучие.
Сега е твой ред, жено.
Изкашляй кармата на този живот.
Създавала ли си проблеми или да си направила нещо, за което дълбоко съжаляваш?
Ще изчистя всичко.
Импровизиране до края
Никога не съм те молила да изчистиш нещо от мен.
Днес убих човек.
Всичко това, заради кавга за само 500 000 йени.
Наистина ли смяташ, че е редно за мен да изчистя този грях
и да се преродя в следващия живот?!
Когато извършиш убийство, трябва да вземеш предвид изтърпяването на наказанието
и да получиш сочене с пръст, когато си вече освободен.
Дали съжалявам ли?
Съжалявам всеки ден, всеки час и всяка минута!
Че бях с човек, който не може да разграничи правилното от грешното, заемайки му пари,
и да разкажа за това на мъж на средна възраст, който току-що съм срещнала в бар!
Че пия до забрава и нахлувам в стаята на непознат...
Че казвам ненужни неща и с това наранявам колега, който ме харесва!
Че отговарям незряло на друг колега, който дойде да ме предупреди за това!
Най-бързо съжалявам за това, което направих в рамките на десет секунди, след като го направила.
Но не съжалявам за факта, че съм пълна със съжаление!
Не казвам, че искам да повторя или изтрия миналото!
Просто искам да се поправя!
Минаре... ще се преродиш и ще бъдеш изпратена в Швеция...
Изобщо слушахте ли ме?!
Не искам да живея на място, което е по-студено от Куширо!
Там нямат Нипон Хам, Така и Тоши или дори Даунтаун.
Те имат най-смрадливия консервиран продукт в света.
Сериозно?! Е, това е друга история.
Не! Мамка му!
Не ме интересува Швеция или друга чужда държава!
Не ме интересува Англия или друга чужда държава.
Мато, искам мнението ти за радиопрограма, която искам да направя в Япония.
Гърлото ми е повредено...
И все пак се върнах...
Да бъда странстващ...
Прати ме в Японското Море от дървета Аокигахара!
Иначе ще те убия! И не ме интересува дали Фуджи ще избухне!
Докато не умра... аз съм странстващ японец!
Кода Минаре!
Това, което обобщавам от предаванията досега, е, че г-н Куреко наистина не ме харесва!
Защо мислиш така?
Петдесет процента от моите редове са празни.
Историята е принудителна и винаги се оказва свързана с окултизъм!
Но слушателите ги обичат.
Е, заради съдържанието си в стил гафове,
вероятно задоволява нуждата на слушателите от незабавно удоволствие.
Минаре...
Коя според теб е най-важната техника която радиоводещ да притежава?
А? Като, да не бърка думите и да контролира силата на гласа си,
нещо такова ли?
Разбира се, това са неща от решаващо значение за всяка работа, свързана с глас.
Но когато става въпрос за радиоводещи...
Най-критична е адаптивността.
Адаптивността?
Да приемем например, че нещо се случва по време на предаване на живо
и има забавяне при пускането на следващата песен.
В този момент изпадаш ли в паника и казваш: "О? Нещо не е наред. Моля, изчакайте малко."
Или... "О, знаеш ли за какво ми напомни тази песен?
Когато си перях сутиена във ваната снощи..."
Можеш ли да измислиш случайна история като тази и да запълниш празнината?
Колко си приспособима, определя таланта ти като радиоводещ.
Наредих на Куреко да напише сценарий, който може да измери твоята адаптивност.
О... Значи в него имаше някаква любов!
Не, няма любов.
Дали?!
Но както и да е... Какво мислиш за Мицуо, който написах?
Мисля, че успях да го пресъздам доста добре.
Имаше някои подробности, които се чувстваха странни...
Но как той започва да преминава към своите егоцентрични разсъждения,
докато говори за ежедневни неща...
Мисля, че си го заковал, изобразявайки този неудачник в него.
Е, благодаря.
Но като се замисля, това няма значение за слушателите.
Успяхте да го претворите, защото споделяте същата природа.
Недей така. Хората ще придобият грешна представа за мен.
Г-це Кода, г-це Кода! Какво мислите за моята Асама-но-Оками?
Ох, тая стара чанта...
Ъ? Г-це Чихиро?!
И аз бях на живо, също.
Сериозно? От къде?!
От самостоятелна кабинка, която обикновено се използва за новинарски предавания.
Слушах гласа ти оттам.
Като се замисля, наистина получих отговори по време на моите импровизации...
Само за да знаеш, Комото беше основата за гласа на Мицуо.
Какво?!
Каза ми, че моят глас е твърде дълбок.
Какво си мислихте, вие сте инженер!
Не е като да съм имал избор!
Е, хвърлих извита топка към Комото,
и Чихиро изглеждаше отегчена, тъй като нейният план за вечерта беше отменен...
Но в крайна сметка причината да се съгласят да го направят
е защото усещат нещо невероятно от теб и твоята програма.
Не знаех...
...че всички ме обичат толкова много...!
Не, не е любов. Това е работа.
Значи така?!
И така, какво ще съм принудена да правя следващата седмица?
Какво искаш да кажеш "така"?
Ти ще дадеш следващата идея.
Минаре, без значение каква програма искаш да бъде, позволи ми да ти кажа това.
Най-голямото предимство на радиото...
...е близостта със слушателите.
Феновете на радиото, които не просто слушат, защото любимият им комик е домакин
са почти винаги привлечени от начина, по който са третирани като слушатели.
Що се отнася до предаванията, които сме правили досега, въпреки че те оставиха силно впечатление,
всъщност е нестандартно, че слушателите не са се появили в програмата.
Помниш ли, когато за пръв път нахлу в програмата на Чихиро?
Това беше щастлив инцидент, който успя да се случи, защото беше предаване в ефир.
Искаш ли да се опиташ да бъдеш този, който настройва тези сценарии?
Вече виждах как в крайна сметка ме съдят.
И така, чудех се през цялото това време, Минаре...
Случвало ли ти се е, да слушаш радио по-рано? Ей така, доброволно?
О, всъщност, ами...
Освен че го слушам на работа, никога не съм го слушала у дома...
А да, слушах програмите, които Мизухо слуша.
Нямаш любима знаменитост или нещо подобно?
Освен Така и Тоши,
харесвам Уесуги Шута и Анагума Тайдзи.
Е, това е страхотно.
Тази вечер в полунощ не забравяй, да си пуснеш Забранения лов на Анагума по HCB.
Изпитай и се убеди сама колко свобода имаш с радиото в сравнение с телевизията.
Добре, ще го слушам... Мамка му, трябва да отивам към ресторанта сега.
Ще се опитам и аз да измисля идея.
Дай ми гореща идея, която да накара Мойваяма да избухне.
Опитваш се да вдигнеш летвата. Не съм състезател, нали разбираш?
Трябва да тръгвам.
Но всъщност...
Може би работи в нейна полза, че тя не знае нищо за радиото.
Добрутро!
Извинете, че закъснях малко.
Какво?! Извинявате се, че закъснявате? Настинахте ли или какво?
Накахара, слуша ли моето предаване?
Не бих го пропуснал.
И аз го слушах.
Беше като фолклорна легенда. Насладих му се.
Сериозно? Аз дори като водеща си мислех,
"Какво, по дяволите, става? Дяволско радио."
Е, така или иначе спестява време, ако си слушал...
Както бе показано от онази радио драма, снощи, аз...
Умрях и се преродих!
Кво?
Следователно, ако бях Кода Минаре до вчера, от днес, аз съм...
...Кода Нео-Минаре!
Ето, че тя започна с обичайните си глупости.
Дори и да беше леко-изкривена история,
след като я изпълних, сякаш душа обитава тези думи.
Нещо като плацебо ефект?
Чувствам се сякаш, съм съвсем различна от преди.
Ако трябва да бъда по-конкретна...
Мицуо! Не мога да губя повече време, влачейки се за този загубеняк!
Въпреки че имам програма с моето име,
доходите ми са все още нестабилни. Имам по-важни неща, за които да помисля!
Или иначе казано, правя декларация!
Изтрих и блокирах номера му! Отсега нататък ще се държа така, сякаш никога не е съществувал!
Тя трябва да декларира това пред целия свят,
защото все още има тежки чувства, от които да се отърве.
Ще отида да се преоблека сега.
Добре.
Но... Защо се постара да ми обяви това?
Мога да го приема като декларация, че тя е готова да отговори на моите чувства, нали?
Позитивен тип заблуда за сравнение
О, да, Накахара, мога ли да поговоря с теб?
А да, разбира се!
Любопитна съм какво мислиш.
Заинтересован ли си, да дойдеш в радиото с мен?
Какво?!
За следващото излъчване г-н Мато ми каза това:
"С твоя талант може да е безсмислено да измислям идеи за сегменти всяка седмица."
Сигурна ли сте, че го е казал така?
Е, както и да е, няма време.
Затова се чудех дали можеш да ми помогнеш с първата.
Би могъл да говориш за тайната съставка, която използваш за сместа от подправки в ресторанта,
или за таен елемент в менюто, който подготвяте, ако получите поръчка... Или...
Не, забрави! Това не звучи дори малко забавно. Извинявай, забрави, че дори попитах!
Тя просто ме прекара през ненужна болка.
Търсите идеи за вашата радиопрограма?
Точно така. Имаш ли горещи идеи?
Нещо, от което може да изригне Мойваяма?
Защо не помолите слушателите да дадат някои идеи?
А?
Можете да отправите открита покана за идеи на официалната уеб страница на MRS
и в Twitter акаунта на вашата програма.
Леле, г-це Тачибана. Откъде знаеш всичко това?
О, просто ми беше любопитно за това.
Тогава защо не поискате представяне и на сайта на ресторанта?
Не! Оценявам предложението, но припомни си защо все още работя тук.
Опитвам се да не бъда уволнена, като помагам, докато шефа си почива у дома.
Ако трябва да използвам сайта на ресторанта така, всичките ми усилия ще бъдат пропилени.
Няма да има справедливост в мой интерес.
На първо място нямаше никаква справедливост.
Както и да е, г-це Минаре. Знам, че в началото бях против,
но тъй като нещата стигнаха дотук, ще ви помогна с каквото мога.
Винаги се радвам да ви помогна, г-це Минаре.
Аз също. Ако има нещо, с което мога да помогна, моля да ме уведомите.
Ми
Мина
Минаре
Т
Ти
Ти н
Ти не
Ти не с
Ти не си
Ти не си сама
Знам толкова много.
Ако е стресирана отвъд възможностите си или ако се случи нещо тъжно,
Мизухо започва да точи този нож с интензивна концентрация.
Тя се държи весело, за да не ме кара да се тревожа,
но ако това продължи, този нож ще надмине острие от Бизен Осафуне.
Окей ли си, за това нещо с Куреко сега?
Какво?
А? Окей за какво?
Знам, че се принуждаваш да си весела
откакто чу за напускането на радиото на г-н Куреко.
Болезнено е да се гледа.
Това за което си мисля сега...
Е, че се надявам г-н Куреко да спечели тази награда. Това е всичко.
Наистина ли мислиш за това, Мизухо?
Не искаш ли да загуби, дълбоко в себе си?
Защото, когато пихме последния път...
Целта ми е да стана главен режисьор в рамките на две години от днес!
С вас Кода Минаре като главен диджей и Куреко Кацуми като сценарист,
моят безпрецедентен екип мечта,
ще убедя продуцентите да ми позволят да режисирам тричасов блок!
Това беше нейната мечта... Това е толкова тъжно.
Искам толкова силно да я погаля.
Може би ще открадна и целувка...
Г-це Минаре.
А?
Означава ли това, че тя е готова за това?
Но щом стане въпрос, не знам дали имам смелостта да я целуна...
Нямаше ли да слушате радио тази вечер?
Какво?
Ах! Права си!
Добър вечер! Време е за Забранения лов на Анагума!
Домакини са Анагума Тайдзу, министър на подаграта и...!
Анагума Джиро, принцът на хроничната херния.
Добре! Както се рекламира, излъчването тази седмица,
точно както и миналия път, е продуцирано от Жокера Сконски!
Ако съдържанието на Жокера бъде използвано следващия път, те ще дойдат в нашето студио!
Да се надяваме, че са гимназистки!
Без повече суетене, нека започнем! Тази е озаглавена "Превъзходна песен".
Ерико! Ще превърна чувствата си към теб в песен тази вечер!
Тези Жокера Сконски са на върха.
Спомням си първото нещо, което ми каза, когато те срещнах на есенния плаж.
Те имат объркано усещане за стил.
Сигурна съм, че в крайна сметка ще бъдат поканени в студиото.
"Кажете ни какво искате да чуете по радиото, и ще го направим" такова нещо?
"Твоя профил изглежда като префектура Чиба."
Може също така да кажете, че те се опитват да насърчават авторите на предавания.
Чудя се дали г-н Мато иска да направя програмата си по този начин.
Остават ми само 155 стиха!
О, бих се радвала да го слушам!
Това ли е химна на Гърция?!
Ти си се променил... Никога не си съдил другите по цвета на кожата им, така.
Но... как да го кажа?
Имам чувството, че г-н Мато изобщо не очаква подобно предаване от вас.
Говоря за дрехите ти! Защо, по дяволите, носиш дрехи с цветове като сапун Луш?!
Ако трябва да ти отговоря с песен...
Да кажеш, че е "ново", може да звучи привлекателно, но всъщност...
Мисля, че той иска нещо повече...
...живей диво за момента и анархизъм, нещо такова.
Леле, Мизухо. Как би могла да кажеш нещо толкова смело с безизразно лице?
Следващият Епизод
Какво ще се случи с чувствата ми към г-н Куреко?
Преглед на Следващият Епизод
Нека вълните ме слушат
Моите чувства към моята книга?
Моите чувства към г-н Накахара?
Моите чувства към по-малката ми сестра?
Моите чувства към г-ца Минаре?!
Моите чувства към радиото?
Моите чувства към Мицуо... Не!
Моите чувства към ставането ми диджей?!
Моите чувства към г-н Тору...
Чувствата на всички се пресичат във финалния епизод!
Нека вълните ме слушат! : "Искам, да го предам на вас."
Епизод 12
Искам, да го предам на вас.
До следващият път!
Илюстрирано: Самура Хироаки